Съсипахме старата къща, нали?
Като двигателите и вещите, които видяхме под Грешит.
Алукард е научил всичко от баща си.
Невероятно. - Истинска наука.
Хората ми са чували историите, но не се придържаха към истината.
Очаквах да има повече щети.
Освен бъркотията в онази стая. - Да.
Стаята, която задвижва замъка. Не си представям как работи.
Вече не работи.
Стопи я. - Нищо не съм стопила.
Съпротивляваше се на магията.
Какво ще прави сега? - Имах план.
Щях да се върна в гробницата в Грешит и да заспя.
Но?
Ако оставя замъка тук... Целият му труд е тук.
Библиотеките, материалите, знанията.
Какво ще стане с тях, ако изоставим сградата?
Не мога да ги оставя тук. Ще бъде гроб, който ще ограбят.
Нека бъде моят гроб.
Не. - Не ли?
Не можем да го преместим.
Сайфа го счупи. - Не е вярно.
Напротив. - Не чупя неща.
Съгласихме се, че го счупи. - Да.
Остава тук завинаги.
Точно над подземието на Белмонт, което също е отворено за света.
Тук са познанията на баща ти.
Долу са познанията на народа на майка ти.
Както е отгоре, така е и отдолу.
Двете ти половини, Алукард. - Слушам те.
Приготви се, намусен полувампир.
Завещавам ти подземието на Белмонт.
Нека стане твой дом заедно със замъка, не твой гроб.
Бъди последният му защитник.
Даваш ми дома си? - Твой е.
Твоят дом от детството и моят.
Защитавай го и направи нещо от него.
Нещо, по-добро от руини и символ на ужас.
Продължавайте, не съм в настроение.
Какво си имаме тук?
Жадно е, каквото и да е.
Не изпивай всичко. - Има достатъчно за всички.
Не ми пука за всички, а за нас.
Ще има достатъчно за вас, щом си тръгна.
Може би искаме всичко. - Да, вероятно е така.
Видът ви винаги го прави.
Пустинята ни е оставила малък подарък, не мислиш ли?
Вържи го и го влачи след нас. Ще го продадем в следващия град.
Освен, ако не огладнеем.
Само толкова ли можете?
Най-добрите думи за странник, който намерихте в оазис.
Наричате го "нещо" и планирате да го продадете или изядете.
Нямаш никакво значение. Не заслужаваш най-доброто.
Ти си просто купчина лайна, която открих на пътя.
Ще правя с теб каквото искам.
Важни сме аз и приятелите ми. Ти си просто место.
Не съм ли човек?
Сигурен съм, че си човек, сър Философ от Водната дупка.
Просто не ми пука. - На мен също.
Нямам време да се разправям с боклуци като вас, щом ожаднея.
Ковач съм, така, че не е нужно.
Мога да имам собствена армия.
Мисля, че ще ми хареса.
Да намерим ли още хора да се присъединят към дружината ни?
Искам да се върна в кервана.
Това е история, която трябва да бъде разказвана.
Но след това не знам.
Ще пътуваш с тях. Ще се върнеш към стария си живот.
Не знам.
Откакто те срещнах, се върнах от жива смърт.
Бих се с демони на площада в Грешит.
Спрях отряд, отправен към Арджеш.
Открих забравени магии в най-голямата библиотека в Европа.
Хванах в капан замък, който се премества с двигатели.
Поставих го в руините на имението Белмонт.
Защо да спирам? - Продължавай.
Знаем, че част от армията на Дракула отиде в Браила.
Нощните орди ще се приберат ли? - Не, но...
А църквата? Видяхме колко е корумпирана и извратена.
Кой знае какво още става? Тогава какво?
Какво?
Не сме приключили и не искам да спирам.
Какво да спираш, за Бога? - Това, което правим.
И за теб е добре. - Добре.
Как стигна до този извод?
Когато те срещнах вонеше на пикня, кръв и бира.
Случайно уби чудовище. - За това се изискват умения.
И поиска алкохол, преди да отпрашиш като ужилено дете.
Как това...
За краткото време, в което се познаваме, ти се преоткри и порасна.
Днес за първи път усещам, че говоря с възрастен.
По-добър си, откакто те срещнах. Знаеш ли защо мисля така?
Правиш това, за което си роден.
Целият този ужасен сценарий те направи завършен.
Трябва да го довършиш с мен. - С теб.
Да, ще бъдеш красивият ми помощник.
Или талисман. Ако не говореше много,
щяха да си мислят, че си мечка и щяха да ти подхвърлят храна.
Сайфа. - Да, Тревър?
Искаш да скитам из страната и да се забърквам в неприятности.
Мислиш, че това е добре за мен?
Чуй какво ти казвам, Тревър.
Искам да си с мен и да имаме приключения заедно.
Не знам от кога, но това, което имам, е най-близкото нещо до живот.
Ти си най-близкото, което имам за приятел.
Ще дойдеш ли с мен?
Не знам къде другаде да отида, нито с кого друг.
Добре.
Първо накъде?
Като открием хората ми, ще отидем в Браила.
Нека останем тук още малко.
Слънцето залезе ли? - Все още не.
За Бога, къде са жителите?
Не се приближават до нас.
Цял ден събират неща от руините.
Преди малко започнаха да се прибират.
Знаят ли, че сме тук? - Със сигурност.
Барикадират домовете си и острят коловете си.
Не ги виня.
Няма да ме убиеш с това, Хектор.
Не мислех да опитвам.
Щях да опитам да запаля огън. Нощта ще е студена.
Няма да оставаме.
Огънят беше за мен, не за теб. Предполагам, че не усещаш студ.
Къде ще отидеш?
Ще се върна в Щирия. Къде другаде?
Повечето ми войници бяха тук, а сега ги няма.
Какво беше това? Замъкът се премести и изчезна.
Цял ден мисля за това и все още не разбирам.
Какво има за разбиране? Замъкът бе уловен с магия.
Двигателите се съпротивляваха, но накрая загубиха битката.
Дали Дракула е жив? - Не.
Видяхме замъка с огледала. - Не можеш да си сигурна.
Мога. Дракула е мъртъв, Хектор.
Това притеснява ли те? - Разбира се.
Бедничкият Хектор. Изправи се.
Хектор, изглеждаш ужасно.
Знам. - Спокойно, ще се погрижим за теб.
Кармила, какво правиш? - Трябва да се върна в Щирия.
Избиха войниците ми, но хората тук са уязвими.
Има дупка в йерархията на вампирския свят.
Смятам да се възползвам.
Трябва да си върна силата. Искам орда, каквато имаше Дракула.
Ти си ковач и ще ми създадеш такава орда.
Върви в ада.
Ставай.
Сега си ми домашен любимец. Ковач-домашен любимец.
Добро животинче.
Към Щирия.
Късмет, приятелю.
Не позволявай на онзи идиот да ти навлича много неприятности.
Никога.
Може би само малко. - Само малко.
Майната ти. Хайде, момче.
Белнадес и Белмонт.
Звучи добре, нали? - Не е зле.
Белнадес и Белмонт.
За времето, когато разказвам легендата.
Няма ли моето име да е първо?
Разбира се, че не. Ти водиш коня.
Вече това ли очаквам с нетърпение? - Да.
Завинаги.
Така ли чувстваше замъка?
Преди майка ми да се появи на портата ти?
Превод: Koen http://subs.sab.bz